ЧАПЛЯ І ЖУРАВЕЛЬ За мотивами російської народної казки у переказі Володимира Івановича Даля
Жив-був журавель.
А неподалік нього жила довгоноса-довгоноса чапля.
Поглядає чапля на журавля, та собі посміюється.
Адже вродився ж незграбний якийсь.
А чи не порахувати чаплю ?
Вона в наш рід пішла – і дзьоб наш, і на ногах висока.
А чи вдома государя-чапля ?
Тут тут тут тут тут тут.
Тут вона. Чого треба ?
Іди за мене заміж.
Піду я за тебе, за довготелесого ?
Але ти ще вигадав.
На тобі і коротка сукня, і сам ти пішки гуляєш.
Скупо живеш, мене на гнізді з голоду вмориш...
... і навіщо я йому відмовила ?
Справді, навіщо я йому відмовила ?
Він хорошого роду.
І звуть його щілинкою.
І ходить він із чубчиком.
Журавель, я йду за тебе !
Ні, чапля !
Вже я роздумав на тобі одружити.
Іди туди, звідки прийшла !
Пішла чапля.
А журавель пошкодував, що відмовив.
Наздогнав він чаплю і каже :
Ну так бути, чапля, я беру тебе за себе.
Чуєш, пані-чапля, я беру тебе за себе.
Ти береш, та я не йду.
І знову чапля подумала :
Краще жити вдвох, ніж однієї.
Піду помирюся з ним і вийду за нього.
Журонько, так і бути, я йду за тебе.
А журавель їй у відповідь :
Не буде Федора за Єгора,
а й пішла б Федора за Єгора,
так Єгор не бере.
Сказавши такі слова, журавель відвернувся.
Чапля пішла.
Журонька, Журонька ! Я йду за тебе.
Так і досі ходять вони...
... один за одним.
КІНЕЦЬ © Вархів 2023